СЕРІАЛ NETFLIX
23 ЛИСТ. 1963
ВІТАЄМО В НЬЮ-МЕКСИКО
ДАНА ПОКЕТ — ПІДПИС ОРЕНДАРЯ ПІДПИС ДОМОВЛАСНИКА
СОЛТ-ЛЕЙК-СІТІ — 2 ГРУД. 1963
З ДНЕМ НАРОДЖЕННЯ
БЕНД, ОРЕГОН. 1966
ВЕЛЛІ-СІТІ, ПІВНІЧНА ДАКОТА. 1967
ТАМПА-БЕЙ, ФЛОРИДА. 1969
ЛІКАРНЯ ДЖ. БОГДАНОВИЧА
ОКЛЕНД, КАЛІФОРНІЯ. 1 ЖОВТ. 1989
Ні!
Досить! Боляче!
Я не можу!
Ти! Нагору! Негайно!
Йой, божечки. Свята Бетсі. Що ви наробили?
У Віктора знову синдром «Керрі»?
Ми цього не робили.
Гарлане?
Ні. Не підходь до мене.
Я хочу впевнитися, що з тобою все добре.
Можеш сказати.
-Це… -Зараз я багато чого можу.
Хто цей моторошний дідуган?
Малий, якого Віктор урятував у Далласі.
-О так. -Чорт! Твоя правда!
А хіба він не забрав його силу, коли робив отак?
-Мабуть, не вийшло. -Що він тут робить?
Байдуже. Він врятував нас від Сперроу.
-Слоун. -Це він зробив?
Слоун, отямся.
Усе гаразд.
Усе добре.
Слоун, усе добре.
-Слоун. -Вона жива, Лютере, доганяй!
Чорт. Слоун!
-Гарлане, зачекай! -Чекай!
Ні… Допоможи Лютеру.
А ти?
Я впораюся. Іди.
Добре.
От чорт.
Я щойно була тут. Як довго мене не було?
Здається, дідусів парадокс впливає на все.
І на місця поза часом.
Таке можливо?
Я давно перестав відстежувати, що можливо.
Треба поспішати. Я перевірю Комутатор Безмежності.
А я — кабінет Герба. Малий тарган переживе будь-що.
-Бувай. -До зустрічі.
Сумую за тобою.
Дивно.
ГОТЕЛЬ «ОБСИДІАН»
Слоун!
Слоун, зачекай.
Слоун?
Господи.
Слоун?
Що ти робиш?
Ти мене підставив?
Я б ніколи такого не зробив.
А я б зробив. Опусти його.
-Ти цілий? -Цілий.
Ходімо.
Дієґо, усе добре, відпусти її.
Що? Жартуєш?
Відпусти. Їй боляче.
Вона наш ворог.
Скривдиш її — і я тебе поховаю.
Мене теж поховаєш, Лютере?
Дайте мені з нею поговорити.
Добре? Будь ласка.
Повір мені.
Вона заговорить.
Усе гаразд.
Час не має над тобою влади.
Для мене минуло лише три дні.
Як ти мене знайшов?
З того дня на озері.
Між нами є зв'язок.
Я відчуваю тебе, таких, як ти…
як ми.
А на що це схоже?
Вібрації.
Як камертон у голові.
Що голосніше, то ближче хтось із вас.
Я можу це вгамувати, якщо зосереджуся, але…
іноді не виходить.
Це те, що сталося внизу?
Для мене надії нема.
Я…
не такий особливий, як ти.
Я не створений для цієї сили.
Я не можу її контролювати.
Я поруч.
Я все виправлю.
Як?
-До мене дійшли чутки… -Еллісон.
-Ти скажеш мені правду. -Не заважай їй.
Де портфель?
Кажи.
Де він?
Де він у біса?
-Я не знаю! -Еллісон!
Ми залишили його у вас удома, і це наш єдиний вихід звідси!
Де він?
Досить!
Спитай себе, на чиєму ти боці, бро.
-Може, підете звідси? -Не вказуй мені.
Усі геть звідси!
Не спускай з неї очей.
Ясно?
Це ще не кінець.
Ходімо.
Дихай.
До мене дійшли чутки.
Що ти…
щаслива.
Вікторе.
Ти підстриглася.
Так.
Усе гаразд?
Так, краще не буває.
Що таке?
Учні Сперроу не мають портфеля. І не мали.
Що?
-Ти впевнена? -Так, цілком.
Що нам тепер робити? Що далі?
Вибач. Мені зараз не до цього.
Поговоримо пізніше.
Ні.
Пізніше, будь ласка.
Ти привів нас на бійню.
Ви обоє були зі мною. Ви винні так само, як і я.
Як? Ти наш Номер Один, пам'ятаєш?
Так, але я інакший Номер Один.
Гівняний.
Тому тато тебе й усунув.
Тому зробив Маркуса Номером Один.
Ти не здатний керувати. Тобі бракує здібностей.
Маркус ніколи б не дозволив…
Його нема.
Знаєш, у чому справжня проблема?
У тобі.
Ти гівняна Номер Два, Фей.
Чуєш? Навіть Крістофер зі мною згоден.
Що я пропустив?
Ви сварилися?
Тату, ми втратили Джеймі, Альфонсо та Слоун.
То треба їх знайти. Принеси куртку.
Ні, тату.
Вони мертві.
Дуже шкода.
Що сталося?
Ті засранці з Академії Амбрелла. Ти мав рацію щодо них.
Після того, як Маркус зник, Бен повів нас знищити їх.
І все б вийшло, але в них була таємна зброя.
Один старий із силою,
а це нечесно.
-У нас не було шансів. -То що ви збираєтеся із цим робити?
Треба бути готовими, якщо вони прийдуть,
а вони прийдуть, якщо в нас не буде плану.
Яка твоя наступна геніальна ідея, генію?
Добре. Іди за нею. Мені байдуже.
Ще є спосіб повернути все на твою на користь.
Ти відмиєш кожен сантиметр.
Що? Це здебільшого не я, а той доісторичний стариган.
Мені начхати, де він виріс. Ти все прибереш…
Ти сердишся, бо той літальний кубик надер тобі зад!
Ну все. Тебе покарано. Чому ти смієшся?
Тебе чомусь не було, коли все це сталося.
Я говорив з татом.
Нікуди не йди.
-Ти питав його про матерів? -Так.
-Що він сказав? -Він їх не вбивав.
Ти йому віриш?
Не знаю. Важко сказати.
Учні Сперроу накачують його пігулками, він тепер як я.
Тебе не лякає, що вони накачують батька?
Треба було нам так робити. Ще щось?
Пам'ятаєш комірчину в підвалі Академії,
де ми нюхали фарбу?
Так, трохи.
Пригадуєш ту сліпучу кулю світла?
Ми закінчили.
Як просили.
-Що це таке? -Твоє покарання.
А коли закінчиш тут,
прибереш усі номери в списку Чета, щоб заплатити за цю хрінь.
А твій дядько Клаус наглядатиме за тобою.
-Що? Ні! -Що? Ні! Чому не ти?
Бо я маю глядіти Лютера, якщо Еллісон знову втратить контроль.
У вас багато спільного.
-Ні. -Наприклад?
Ви як чиряк у дупі.
-Жери гівно. -Довбень.
Я все чув.
Добре.
Так. Це добре.
У просторово-часовому континуумі діра!
Вона ковтає все.
Моя мила Дот, Айріс,
Джош з бухгалтерії, вони всі зникли.
Я все спробував. Не знаю, що ще зробити.
Часова лінія руйнується.
Це кінець.
Я можу вбити за яєчню.
-Це більше, ніж просто час, Лайло. -Що може бути більшим?
-Увесь всесвіт. -Так.
Зниклі собаки, люди. Це протилежність великому вибуху.
Замість розширення всесвіт згортається.
Як випадання прямої кишки.
Дивна аналогія, але так.
Тоді тримай. Тут можуть бути відповіді.
-Головний посібник. -Єдиний і неповторний.
Ось воно.
Так, протокол.
«Якщо станеться дідусів парадокс, що малоймовірно,
засновника та інших важливих працівників слід…»
«…негайно доправити в операційний бункер».
Засновника.
Якого засновника?
Не знаю.
-Треба знайти бункер. Якомога швидше. -Якомога швидше. В унісон.
А-Б-В-1-2-3, рот за замок.
-Можеш… -Не можна говорити!
Гаразд.
Ненавиджу твою сім'ю.
Нічого. Я теж від твоєї не фанатію.
-Ти до цього причетний? -До чого?
До засідки з дідусем Супермена.
Моя сім'я не може вирішити, чи класти гриби на піцу.
Я гадки не маю, хто він такий. Він просто з'явився.
І я маю в це повірити?
Хвилиночку.
Ви напали на нас.
-Я намагалася попередити. -В останню мить.
-Ви мало нас не вбили. -Але не вбили.
Твоя дурна сім'я в нормі, а половина моєї мертва.
Ти просто…
використовував мене?
Був зі мною, щоб зібрати інформацію?
Ти справді в це віриш?
Ти маєш дещо про мене знати.
У мене практично немає друзів.
Я не заводив романів.
У мене є лише сім'я.
І я зроблю все заради їхньої безпеки.
Але не зраджу тебе,
бо я не хочу бути таким.
Отже, якщо ти зі мною зараз граєшся,
ти виграла.
Але це…
якщо це насправді,
ми маємо довіряти одне одному,
бо ми — не наші сім'ї.
Добре.
Ти пропустив пляму.
Ти пропустив пляму на пиці, а я не скаржуся.
Слухай, друже.
Це ніщо порівняно з тим, що я терпів у твоєму віці.
Якось він змусив мене пів року прати білизну.
Бо я заклав один з його дурних безцінних артефактів з Мексики.
Виявляється, у нього таки була ціна, тату.
І ця ціна — 35 доларів за мет, дуже дякую.
Прання — це не так погано.
Погано, коли знаєш, що брати роблять зі шкарпетками.
-У моєму віці ти створював багато проблем? -Цілу купу.
Прогули, крадіжки, підпали.
Багато з того, що я робив, тоді не було незаконним.
Ти чув про закон Клауса?
Ні.
Байдуже. Це не має значення.
Половину часу я намагався вибісити тата,
Лютера, Дієґо чи Бена.
Так, опозиційний розлад.
-Так каже мій психолог. -Продовжуй.
Зазвичай це пов'язано із суперечливим, агресивним…
-Дратівливим настроєм. -Дратівливим настроєм.
-Антисоціальна, ризикована поведінка. -Так.
Тук-тук, хто там? Я.
У мене… Ого!
Так приємно нарешті це назвати.
То всі ці наркотики, маніпуляції і секта…
Секта?
Були 60-ті. У всіх була секта.
Але все це було реакцією на батька
і його непристойно високі очікування від мене.
А після тата Бен стежив за кожним моїм кроком.
Хто такий Бен?
Бен — твій мертвий дядько, який живий у цьому часі.
Але для мене мертвий. Байдуже.
А якщо я підпалю цей номер…
Так?
…мені стане легше?
Не знаю. Якби довелося зараз усе це робити,
то кому б я протистояв?
Може, ця нова часова лінія — приховане благословення,
окрім тебе, звісно.
І зараз у мене можуть бути більш-менш нормальні стосунки
з моїм холодним і байдужим батьком.
Стенлі.
-Та ну. -Ні, поклади назад.
Добре, ти мене спіймав.
Усе, будь ласка. Так.
Я думав, ти прикольний дядько.
Знаю, я теж так думав.
Можна, я дещо залишу?
Можеш залишити трусики.
Мені треба додому.
Я тебе не відпущу.
Я теж не хочу йти від тебе,
але Джеймі й Альфонсо заслуговують на належне поховання.
Ні, я не можу відпустити тебе.
Ти заручниця.
Так, авжеж.
Моя сім'я вважає мене зрадником. Я не…
-Ні, я розумію. -Добре.
Моя сім'я, мабуть, планує помсту.
Тож, мабуть, будемо битися, поки всі не загинуть.
Ми можемо покласти цьому край і бути разом.
Як?
Залишайся тут, доки я щось не придумаю.
Твоя сестра назвала тебе Віктором. І мені тебе так називати?
Якщо можна.
Знаєш, твоя мама…
Сильно вплинула на те, ким я є.
Вона перша побачила мене справжнього.
Можеш спитати про неї.
Сіссі ненавиділа мене за те, що я з тобою зробив?
Вона казала, ти врятував їй життя.
У неї було хороше життя?
Було нелегко.
Зі мною.
Але вона була вільна, як ніколи не була на фермі.
Вона завжди думала про тебе
й не втрачала надії, що колись ти повернешся до нас.
Чому ти нас покинув?
Ти був мені потрібен.
Ми думали, тобі буде безпечніше подалі від мене.
Та краще б я залишився.
Я мав залишитися.
Збори біля басейну.
Лише сім'я.
Будь тут. Я зараз повернуся.
Так!
Швидше!
-Пропустіть! -Так!
Кордуплю, давай ключ від номера.
-Рухом. -Зараз.
БІЛИЙ БІЗОН
Ні, цього номера немає в списку,
і я не буду прибирати номер не зі списку.
Білий бізон.
Я б зламав замок, та Дієґо забрав ніж.
Так, відійди.
Якось я відмикав замок зубами
через частковий параліч від наркоти.
Оце був вечір. Стань на шухері, пострибайчику.
Гаразд.
Ти серйозно?
Ми використаємо Слоун як оливкову гілку.
Відпустимо її на знак миру,
разом із тілами Джеймі й Альфонсо.
Я зможу переконати сім'ю,
що старий не з вами, і змусити відступити.
Хочеш відпустити її, хоч вона напала на нас?
Я втратила брата й сестру через вас і вашого вбивчого троля.
Гарлан не з нами.
Ну, він не не з нами.
Він захищав мене.
Це спрацює, якщо я переконаю своїх,
що він не в команді, то він з вами чи ні?
Гарлан врятував нас. Він може залишитися з нами.
Лютере, хай забирає твоє ліжко, ти й так спиш з ворогом.
Не наривайся.
Досить.
Наявність союзника всередині може нам допомогти.
Скажи?
Але як можна довіряти гравітаційній Барбі?
Я їй довіряю.
Ти й листам нігерійського принца довіряв.
Танде був не принцом, а королем, і його несправедливо скинули.
Добре.
Зроби це знову.
Давай, щоб я нічого не приховала.
Що завгодно.
Роби, що хочеш, Лютере. Ти відповідаєш.
У мене серйозніші проблеми.
Еллісон. Зачекай.
Це якась бюрократична маячня.
Немає чітких інструкцій щодо антикризового управління.
Не варто було сюди приходити. Я пішов.
Я із цим покінчив, але ось мене знову затягло в цей хаос.
-Чому я не можу втекти із цього пекла? -Бо тобі подобається.
Пробач.
Визнай,
апокаліпсис — єдине, що змушує твоє серце битися.
Не знаю, чому люди так кажуть. Я не люблю хаосу.
Я не хочу безладу. Я…
хочу на пенсію.
Так, авжеж.
Звичайне життя з податками? Ти помреш від нудьги.
Так, ти теж не створена для домашнього затишку.
Звісно, ні.
Слава богу!
Тобто, може, це через інтонацію.
Не знаю, але ти міг би попрацювати над своєю вимовою.
Вона… дуже дратує.
Я просто кажу, що над цим можна працювати, на майбутнє.
Чого посміхаєшся, недоумку?
Через це.
Треба було із цього почати.
ОПЕРАЦІЙНИЙ БУНКЕР
Коли ти запропонував випити, я думала, буде щось міцніше.
Не зневажай коктейлю з морозива.
У бардачку.
Дякувати богу.
Ти зараз значно цікавіша.
Перепрошую?
Вичитала Лютера, плавила мозок Слоун.
Ти завжди була така мила.
Ти була кращою частиною Амбрелли.
Я застрягла в минулому без Клер,
покинула Рея, бо думала, що вона чекатиме на мене в майбутньому,
щоб зрозуміти, що її не існує в теперішньому, а це міняє людину.
Господи.
-Хочеш поговорити? -Ні.
Та ну.
Я чудовий психолог.
Мене називають доктор Фуеґо.
Ніхто тебе так не називає.
А мали б.
Звучить круто.
Я ще не почувалася такою безнадійною.
Ти гарненька.
Навіть коли повернувся мій голос,
я знала, що означає відстоювати своє.
Один вхід для всіх!
Геть!
Жила в постійному страху,
що я або той, кого люблю, зникне або…
стане жертвою якогось огидного злочину.
І ніяк не могла цьому зарадити.
Це лайно не відпускає.
Так.
Ми всі застрягли в Далласі. Просто…
Я не думаю, що інші розуміють, як це було для мене.
Так.
Але зараз ми тут.
-Ми повернулися, так? -Так, і для чого?
Рей і Клер тримали мене при житті,
їх не стало, а я…
Я така сердита. Не знаю, куди подіти злість.
Пам'ятаєш, як я грався в месника?
Так. Удавав Бетмена.
Дуже смішно.
Ви сміялися, але це лайно мені допомогло.
Товкти виродків — це як терапія, але для крутих.
Так, повір. Хотіла б я когось побити.
Якщо багато часу проводиш у місті, дещо дізнаєшся.
Люди там
ненавидять таких, як ми.
Можемо зайти.
Випити, може, хтось почне.
А ми обов'язково закінчимо.
Або можемо поїхати додому.
Так.
Я б випила ще келих.
Ну все. Це кінець.
Ні.
Нам потрібен старий.
-Що ти робиш? -Ти просила план. Ось він.
Це дурний план.
-Він не частина угоди. -Тепер так.
Вони з ним не працюють. Вони не причетні до нападу…
Тоді вони передадуть його нам.
Усе просто.
Приведіть того, хто вбив наших брата й сестру, і все скінчиться.
Якщо ні…
Перепрошую.
Нічого.
Операційний бункер.
ЗАБОРОНЕНА ЗОНА
-Нам кінець. -Несанкціонований доступ.
Чорт.
Боже. Ти пітнієш, як креветка на льоду. Що таке?
Доступ дозволено.
Гадаю, ти важливий працівник.
Ого.
Це він, так?
Засновник.
Як консерва.
Я очікувала більше людини й менше…
консерви.
Не може бути.
Що таке?
Це я.
Не може бути.
Увесь цей час ти скаржився на Комісію,
і саме ти її заснував.
Класика.
Навіть якщо так, я нічого не пам'ятаю.
Я думала, ти індивідуаліст,
а ти корпоративний хробак аж до кісток.
Тобто,
без цього місця ти буквально не можеш дихати.
Щось не так.
У мене немає парадоксального психозу.
Я відчував його ззовні, але тут…
нічого.
Ми ніколи не були надто розумними, так?
Операційний бункер
захищений від парадоксів.
Я збудував його як прихисток,
на випадок колапсу часового континууму.
У цій кімнаті
можуть існувати всі пермутації особи.
Ти, мабуть, тут через
Куґельбліц.
Це як бліцкриг?
Це німецькою «блискавична куля».
Дуже дивна чорна діра.
Така, що може засмоктати весь час.
Бінго.
То як ми це виправимо?
Ніяк.
Якщо ти все це створив,
значить, ти створив рішення.
Залишиться лише…
забуття.
Забуття?
Ти про що?
Ось що на вас чекає.
Послухай, дурню.
Останні 20 днів
я рятував світ від апокаліпсису,
лише щоб далі пробувати його врятувати.
Я застряг у цьому пубертатному тілі, у мене грають гормони,
а я хочу лише купити «Корветт Стінгрей» 1970-го.
Легше з ним, П'ятий.
Лайло, це між мною і мною,
тож не лізь.
Дякую.
Куґельбліц — це не маленький витік,
який можна виправити, залатавши пару отворів.
Це величезний ущільнювач сміття, який розмелює всесвіт
і споживає його цілим.
Скажи, як це зупинити!
Що б ти не робив…
не рятуй світу.
Тобто не рятувати… П'ятий!
Як це виправити?
Він мертвий, П'ятий.
Залишиш мене?
Не думаю, що варто.
Лайло, залиш мене самого.
Сучий син.
Що це?
Вийшло.
Схоже на «Індіану Джонса».
Ого, Пачінко!
Поглянь.
Що це?
Це так круто.
Я всиновив їх замість вас.
Тату!
Я не твій батько, юначе. Більше ні.
Що це?
Крутяк.
Воруши ручками, Стене. Хочу розпитати про бізона…
От чорт.
Ні.
Дядьку Клаусе!
Вікторе?
ДИВНА СМЕРТЬ МІСЦЕВОЇ ПРОДАВЧИНІ М'ЯСА
МАМА П'ЯТОГО?
МАМА ДІЄҐО?
МАМА ВІКТОРА? ЛЮТЕРА?
МАМА ЕЛЛІСОН?
МАМА КЛАУСА?
РОЗСЛІДУВАННЯ ТАЄМНИЧИХ СМЕРТЕЙ
МАМА ВІКТОРА?
Гарлане, ти маєш бути в номері.
Що таке?
Навіщо це тобі?
Навіщо?
Ти їх знаєш?
Це був ти?
Ти вбив наших матерів?
Це все через тебе?
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин